Det var bara lite oväntat när du har kämpat med det så länge.
Jag måste få fråga... Vem skrev den nya algoritmen?
Jag gjorde det. Men Bos kom med en väldigt bra idé.
Väntrums–konceptet. Folk köar i vardagen, så varför inte på nätet?
Så jag skrev ett köprogram.
Spindeln var primitiv så jag fick lov att läxa upp den.
Njut av kalaset.
–Nej! –Vad är det?
–Det är så irriterande. –Är det Camerons spel?
Jag tyckte att recensenten var taskig men det är faktiskt omöjligt.
Det är som att hon inte vill att man ska vinna.
Har du testat alla tre?
Allt leder till början av spelet. Jag hämtar glassen.
Skulle jag bli en bra spion?
"Jag lämnade meddelande men du ringer inte."
–Vill du titta på nåt annat? –Nej, jag gillar den.
Men brytningen är löjlig. "Hur många gånger har du sett biofilmen?"
Jag har tappat räkningen. Fyra gånger på bio.
–Jag gillar det jag gillar. –Jag gillar att du gillar det.
–Jag förstår att det är din favorit. –Vad ska det betyda?
Skojar du? En brokig skara vänner som utför kupper–
–med sitt nördiga teknikkunnande och en gnutta mod.
"Att fungera superbt är en naturlig del av mig."
Spådomar!
Vad fick du?
–Få se! –"En spännande Tim korsar min väg."
–Fasen! Han är säkert swingdansare. –Varför det?
–Det du gör varje fredag. –Roller derby.
–Allvarligt? –Hur kan du blanda ihop de sakerna?
–Jag ville väl bara ligga med dig. –Snygg räddning.
–Roller derby? Det är läckert. –Jag vet.
–Vill du titta i morgon? –Ja, det vill jag.
–Vänta... Jag har nog flickorna då. –Okej.
Jag kanske... kan fråga om de vill följa med.
–Okej. –Dåså.
–Jag vill inte missa några upptåg. –Du har nog missat en massa.
Jag lämnade meddelande men du ringer inte.
Han åkte ända hem till mig för att återlämna påsen jag glömde.
Kan du fatta? Det är de snällaste människorna i världen.
Varför vill folk bo i storstaden?
Så att man slipper åka bil i 30 minuter för att handla.
Vi hade inte helt fel. Om Comet.
Sökmotorerna var lovligt byte.
Vi började slå rot, men nu kommer Rover att ha råd att utveckla nytt.
Särskilt med strukturen de har. Det jag vill säga är nog...
Du hade rätt. Algoritmsökningar är framtiden.
Gick det bra?
Så varför ska vi inte haka på?
–Jag sover i husvagnen i natt. –Va?
Klockan är elva när du är framme.
Visst, du gör som du vill. Jag vill att du kommer till Comet i morgon.
Jag ska hjärnstorma med Gordon och vi behöver dina åsikter.
Ni lyssnade inte på mig när det gällde algoritmen.
Fortsätt som ni gör. Ni har en väldigt unik inriktning.
–En dag, kanske två. –Nej, jag vill inte komma i kläm.
–Du behöver inte medla. –Vi måste skilja på våra saker.
–Rover kommer att köra över oss. –Det är inte mitt fel!
–Det sa jag inte. Jag ber om hjälp. –Nu, ja.
–Jag säger ju att du hade rätt. –Visst.
Jag fick inte vara med i er klubb. Ni lyssnade inte på mig.
Jag frågade om du ville vara med men du tackade nej.
Jag frågade om du ville flytta in men det vill du inte heller.
–Du får gärna komma till husvagnen. –Jag kan inte stå rakt i den!
Jag har varit väldigt förstående och visat oerhört tålamod.
Förlåt, jag visste inte att vi höll räkningen.
–Jag har Katie på fallrepen. –Nej, jag låter dig vinna.
Gordon!
–Vad är det? –Jag hör inte vad jag tänker.
Du ville ha bordet. Det är fredag. Alla är färdiga med sina uppgifter.
"Dallas Cowboys" ger träffar på tre supportersidor.
–Då har de förbättrat algoritmen. –De andra träffarna är problemet.
Rankingen för rodeosäsongen och "Mercy Me " med Dallas Cowboys.
–Senast vi såg det så var det dåligt. –Då rangordnades det för högt.
De har gjort resultaten exakta men får även med angränsande ämnen.
–Om resultaten är så imponerande... –Det är de.
Vi måste skaffa programmerare, analytiker och statistiker.
–Det är ett helt annat samtal. –Då för vi det.
–Det är fredag. –Och uppgifterna är färdiga.
–Tillväxten har avstannat. –Men vi växer ändå.
–Inte länge till. –Jag tycker att du överdriver.
–Om du inte tror att vi har råd... –Det vi har fungerar och är populärt.
Kan du inte bara slappna av?
Katie får bra betalt för att spela air hockey.
–Vad handlar det om? –Att säkra företagets framtid.
Jag tycker att allt går bra och du har bara vaknat på fel sida.
Du skiter i företaget om du får fortsätta knulla vår chefsontolog!
Ta en nypa friskluft.
Först anställer vi fler ingenjörer.
Fyra kodare, en produktansvarig och ett kvalitetssäkringsteam.
–Hade du roligt i går? –Visst. Det var en kul tillställning.
Jag var uppe halva natten med algoritmen. Den är så imponerande.
Cecil gjorde bra ifrån sig. Som du ser så lägger vi ut CFO–rollen...
Han löste alla problem han har haft med en enda elegant uppdatering.
Hans musa hade väl nåt att säga.
–Undrar du inte varför det dröjde? –Faktiskt inte.
Vi väntar med att anställa fler programmerare.
Cecil presterade så bra att han kanske överraskar oss igen.
Hej.
Jag har en låt som har fastnat i huvudet och kan inte släppa den.
Jag älskar den leken. Nynna.
–"Indiana Jones". –Definitivt inte.
"It Takes a Lot to Laugh, It Takes a Train to Cry".
–Det är spännande Tims favorit. –Jag kanske har hittat på den.
–Du kommer säkert på det. –Tror du?
När du minst anar det.
Jag vill inte göra nån stor grej av det, men det Joe sa...
Det finns inga ursäkter men ibland kan Joe bli rätt...
–Du borde nog prata med Haley. –Har hon sagt nåt?
–Hon hörde honom säkert. –Hon vet att vi dejtar.
Dejtar, kanske.
Ska jag prata om mitt sexliv med min 14–åriga dotter?
Jag vet inte. Kanske. Hon blev bara lite konstig.
Om du inte klarar av Haley så överlever du inte Joanie.
Okej. Jag ska bepansra mig.
Herregud!
–Hej! –Hej.
–Mår du bra? –Ja.
–Får jag komma in? –Visst.
–Hej. –Hej.
–Kaffe? –Visst.
–Du svarar inte på min e–post. –Jag har inte kollat den på ett tag.
–Efter allt med Atari, så... –Just ja.
Det var tråkigt att höra. Jag vet att du slet hårt.
–Kom du för att du var orolig? –Jag har möten med spelutvecklare.
Flera flugor i en transkontinental smäll.
Så du är här för att döda mig?
Du måste skriva på de här.
–Kunde du inte ha skickat dem? –Det gjorde jag.
De var i lådan med dagböckerna och tröjan.
–Fick du den inte? –Den blev överkörd av en lastbil.
–Visst... –Jag vet hur det låter.
Jag skriver på vad du vill.
Det är vansinne! Hon har blivit tokig!
Jag vill bara titta till er. Har Bos och Tanya berättat hur jag tänker?
–Det är det vi pratar om. –Vi vill anställa programmerare.
Under de flesta omständigheter så skulle jag gå med på det.
–Vi kan inte utveckla utan anställda! –Nu pratar vi lugnt och sansat.
Vi uppskattar ditt ledarskap.
Men jag tycker att vi har visat vad vi går för och skulle uppskatta...
Vi skulle vilja driva företaget utan så här mycket inflytande utifrån.
Du är en otrolig programmerare och med tanke på vad du har åstadkommit–
–så finns det inget värde i fler ingenjörer.
Men tänk vad jag kan åstadkomma om jag slipper tänka på det kosmetiska.
Databaserna bara stör mig. Om jag får fokusera på funktionaliteten–
–så är vad som helst möjligt.
–Så kodare hellre än programmerare? –Vi behöver både och.
Jag vill att du ska ha det du behöver.
–Tack. –Du kommer inte att ångra det.
Sökning i sig kan inte patentskyddas till skillnad från vår process.
Innan vi går vidare så får du fylla i en patentansökan med våra jurister.
–Det gjorde vi när ni investerade. –Det var för en annan metod.
Skulle den täcka Cecils nya innovationer?
Juristerna behöver detaljerna kring hur allt fungerar, skriftligen.
–Är vi inte överdrivet försiktiga? –Jag är precis lagom försiktig.
–Det är väl inget problem? –Nej, inte alls.
När vi har säkrat patentet så får ni fler ingenjörer.
–Jag tror att hon vet. –Hon kan inte bevisa nåt.
–Hon gör mitt liv till en plåga. –Du måste sansa dig.
Förklara allt för juristerna så kan vi gå vidare.
Du fattar inte. Jag kan inte.
Sättet min kod sammanlänkas gör nåt som jag inte kan förklara.
Den som skrev det är ett geni. Be honom om uppgifterna.
Synd att vi aldrig fick veta vad som lät.
Har jag inte berättat det? Du kommer aldrig att tro mig.
–En tant, fastbunden i en säng? –En papegoja på en stol.
–En jättestor. Troligen en ara. –Nej, skriken kom från en människa.
–Hur tog du dig in? –Efter en vattenskada i huset.
När rörmokaren kom så tog jag chansen och gick in.
–Men skrapljuden, då? –Det var en stol.
En metallstol med ett hjärta på ryggstödet.
Fågeln drog stolen från det enda fönstret till det andra.
Jag förstod inte varför förrän jag såg en katt i gränden.
De lekte visst kurragömma med varandra. Helt bisarrt.
–Så fågeln drog stolen med näbben? –Det var en stor fågel.
–Jag tror dig inte. –Varför skulle jag ljuga?
–Vart tänker du flytta? –Till ett hus i Setagaya.
Förorterna? Det var oväntat.
Vi väntar barn.
Jag är glad för din skull.
Tack.
Dåså.
–Du verkar må bra. –Det gör jag.
Jag är ledsen...för alltihop.
Visst.
Itterasshai!
Jag ska till rinken men kan skjutsa. Mår du bra?
Inget att rapportera.
–Klockan sju hemma hos dig? –Absolut.
–Gordon Clark. –Är han där? Han svarar inte.
Jag ska försöka hitta honom.
–Cam ringer. –Jag vet inte ens vad jag ska lösa.
Jag vet inte var han är. Ska jag be honom ringa upp?
Vi kan slägga till ett sökfält, så får användarna leta i vårt register.
–Visst. Det går jag med på. –Fast jag vet inte.
Du... Vad är det frågan om?
Jag satt i källaren med en massa klisterlappar i tre års tid–
–och när jag äntligen började få grepp om det...
–...så ser jag det inte längre. –Så du pratar om framtiden igen?
–Jag borde ringa henne. –Såg du det här för tio år sen?
Det är inte vad jag förställde mig när du dök upp.
Det är just det. Det handlade aldrig om var det skulle sluta.
Det handlade om hur det kändes. När jag kunde se det...
...så visste jag hur det skulle kännas att bygga nåt med dig.
Men det här? Fredagseftermiddagar och färdiga uppgifter?
Jag vet inte vad som kommer härnäst.
De flesta människor får inte veta vad som kommer härnäst.
Man känner bara allt som händer. Det vi har just nu är allt som finns.
Välkommen till framtiden, Joe MacMillan.
Jag vet inte vad andra tycker men jag är glad över att ha dig här.
–Du... Ledsen för det jag sa. –Ingen fara.
Men om du gormar om mitt sexliv inför min dotter igen...
...så sliter jag av dig skallen och skiter i din nacke.
Sökfältet är en bra idé. Vi borde styra upp det.
Hejsan! Ledsen att jag tränger mig på men jag har försökt ringa hela dan.
–Så jag tittar förbi. –Kan vi prata om det senare?
Det här går fort. Är Joe hemma?
Nej, han är på väg hem. Vill du prata med honom?
Nej, bara dig, vännen. Hör här...
Jag vet vad vi sa och skulle inte fråga om det fanns alternativ.
–Det skulle inte bli uppgraderingar. –Det är inget så stort.
Jag behöver bara hjälp med patentansökan.
–Kan han inte förklara koden? –Han behöver hjälp över telefon.
Nej! Du lovade att jag inte skulle behöva dras in i nåt.
–Cecil skulle aldrig avslöja dig. –Varför kan du inte prata med henne?
Visst. När du har berättat för Joe.
Vill du att han ska få reda på det?
–Cam... –Du måste gå nu.
–Det här gagnar oss båda. –Nej, det var ett misstag.
–Vi pratar aldrig mer om det. –Snälla, Cam.
Cam? Cam!
Snälla, Cam...
Jag borde ha släppt det, men när han spelade fotboll med golfbollen–
–så ville jag köra över honom med golfbilen.
–Han blev säkert rasande. –Han dolde det.
Men två hål senare lindade han en järnnia runt ett träd.
Jag är tävlingsmänniska men förstår mig inte på folk som fuskar öppet.
Han har vant sig vid att vinna. John beskrev det så bra.
Vad var det? John. Om Elias.
Han är bara en liten hummer som tror att han är kräftornas konung.
Roligt.
Kan du ta notan?
–Jag kan inte tro det. –Det var på tiden att hon sa ifrån.
Du vet vad jag pratar om.
–Kan vi inte ta ledigt för kvällen? –Det är som ett rent mirakel.
Jag fick en idé som fick honom att tänka annorlunda bara.
Det måste ha varit en otrolig idé från en sån expertkodare som du.
Jag tänkte bara att om folk köar i verkligheten så funkar det på nätet.
–Och vår spindel var primitiv? –Ja, vi fick läxa upp den lite.
–Du snackar bara skit. –Hur många har du druckit?
Jag har fiender överallt och du lät nån utifrån jobba på mitt projekt?
–Vad pratar du om? –Tror du inte att nån vill mig illa?
–Du verkar ha dåligt samvete. –Vänd inte på det. Du var vårdslös!
–Jag känner inte igen dig längre. –Du skulle få sparken utan Diane.
Du har gömt dig bakom henne i flera år.
Jag anställde dig bara för att hon sa att du var uttråkad.
–Bos? –John?! John!
Ring efter hjälp! John!
Se på mig! Stanna hos mig, John.
Mrs Bosworth?
Jag är faktiskt... Strunt samma.
Han kommer att klara sig. Den här vägen.
Hej.
–Hur mår han? –Tillståndet är stabilt.
De har utfört... Jag vet inte vad det heter. Då de kollar proppar.
Diane är med läkaren och får säkert veta mer.
Vad hände?
Jag vet inte riktigt. Vi åt middag och han mådde bra.
Men...sen gjorde han inte det.
Vi bråkade i dag.
Jag var elak.
Du behöver inte klandra dig själv.
Vad bråkade ni om?
Så det var du?
–Han kommer att klara sig. –Han är en seg jäkel.
Diane är med läkaren nu och får veta mer.
Mår du bra?
Du ska hålla dig borta från mitt företag och mitt liv.
Herregud! Jag älskar henne! Hon är så tuff.
–Vill du lyssna? –Nej, det behövs inte.
–Du... Hur är det? –Jag mår bra.
–Bos kommer att klara sig. –Jag är bara trött.
–Får jag låna den? –Visst.
Haley.
–Hej! –Hej.
Tänker du åka?
–Vad lyssnar du på? –Inget.
–Musikallåtar? –Ja. "Pippin".
Stress förvärrar mina symptom men det här lugnar mig.
–Enya, alltså? –Nej, det är jag.
Jag har spelat in mig själv då jag pratar om att det inte är så illa.
Vackert. Så borde alla göra.
–Får jag fråga en sak? –Absolut.
Finns det nåt mönster i dina dagböcker?
För några år sen blev jag rätt fixerad av dem.
Jag skrev ned allt i ett kalkylark i slutet av varje vecka.
Sen skrev min vän Gabe ett statistiskt analysprogram–
–som kunde göra diagram, grafer och rapporter.
Men...
–Ledsen att jag missade tävlingen. –Äsch, det är en ny nästa vecka.
Det var trevligt att få umgås med Joanie. Hon är rolig.
Hon gillar dig. Och det är stort.
Tack för i kväll. Jag uppskattar det verkligen.
Kvällen är ung. Vi skulle kunna titta på film.
–Jag är jättetrött. –Okej.
–Är det okej? Säkert? –Visst. Ringer du i morgon?
Absolut. Jag ringer när jag har vaknat.
–Stanna. –Vad är det?
Kan du bara stanna? Snälla...
Jag träffade Tom i dag.
Han hade affärer i stan och papper jag skulle skriva på.
Det spelar ingen roll.
Men jag började tänka på...
...varför jag till slut berättade för honom...
...om dig och mig.
I stunden trodde jag att det var det enda som kunde rädda oss.
Men nu... Jag tror att jag ville att han skulle lämna mig.
Jag skrev algoritmen.
Jag gjorde det för Bos skull. Han har förlorat en massa pengar.
Han har inte berättat för Diane och det är en enda röra.
En del av mig ville bara...
...ta reda på om jag klarade det.
Jag är ledsen.
Varför berättar du det?
För att jag älskar dig.
Haley glömde sin biologibok. Behöver hon den över helgen?
–Vet du det? –Nej. Kan hon ringa i morgon?
Det har varit bra för henne. Comet.
–Ja. –Det har blivit en del av henne.
Skönt att du också ser det.
Hon är helt annorlunda på jobbet. Inte annorlunda, men mer...
Jag förstår vad du menar.
Jag vet att det har varit komplicerat med Rover.
Det är ingen fara, Donna.
Det här kvällen var...jobbig.
Det kan jag tro.
Dianes röst när hon fick se honom...
Han och jag hade precis grälat och jag var hård mot honom.
–Säg inte så. –Jo, faktiskt.
–Jag sa så hemska saker. –Det var inte ditt fel, Donna.
Du var inte där, så det vet du inte.
Han har skulder på 300 000 efter en dålig affär, men Diane vet inget.
Det var nog därför han började jobba hos dig.
Han ville låna pengar av mig så om nån som ska bära skulden...
Donna... Klarar du dig?
Visst.
–God natt, Gordon –God natt.
Text: Magnus Öberg www.sdimedia.com